![](https://uploads.publishwall.si/imgsmedium_2/2017/09/05/publishwall_resized_1504603277_4887448.jpg)
Ko grem po stopnicah proti našemu stanovanju, zazvoni moj telefon. Začnem se pogovarjati s hčerko, ki me kliče, pridem do vrat, jih odklenem, psa s povodcem vred pustim pri vratih, prosim hčerko, ki je doma, da ga prevzame, odložim stvari iz trrgovine, iz torbe vzamem očala in jih dam na "stalno mesto", hočem dodati še svoj telefon, saj ponavadi dam oboje skupaj, a telefona ne najdem. No, vse to med pogovorom, na katerega sem zbrana. Torej, ostalo je dokaj rutinsko. Pregledam torbo, ki sem jo imela zunaj, vse žepe, vse predale. Nikjer ni telefona. Pogledam v sobo, če sem ga dala tja, ko ga že na stalnem mestu v hodniku na polički ni. Ni. V kuhinji ga tudi ni. Ampak kje je?? Vzamem slušalko navadnega telefona v roke in kličem svojega, upam, da ga vendar najdem v stanovanju. Upam, da ga nisem odložila spodaj pred blokom, kjer sem parkirala svoje kolo. Kličem ... zvoni, zasedeno je. Joooj, moj telefon je zaseden, le kako ... in tedaj mi vendar klikne, da po svojem telefonu vendar sama govorim že nekaj minut! :))
To pa je rutina!
Oh jaz :)
Sep 05, 2017